Кадижа!
Замислял ли си се откъде идват всички тези кабели?
Не, никога не съм мислил за това.
Е, аз мисля.
И накъде отиват също.
Къде е?
Там.
- А Пантеона? - А Монпарнас?
- Пантеона. - Монпарнас.
- Отсреща. - А Пантеона?
А вселената?
Вселената?
Вселената е уморена.
Къде е вселената?
Хайде, мамо, кажи!
Навсякъде.
ПАРИЖ
Добър ден.
Вдигни главата. Не забравяй краката.
Главата.
Едновременно.
Точно така.
Това тук е центъра на сърцето,
сърцето на сърцето, както се казва.
Ще увелича малко. Сега е много е близо и не се вижда.
Ритъмът изглежда добър.
Лечението дава резултати.
Но...
Какво но?
Не искам листа, никакви листа.
Добър ден.
Покажете гъбите. Гъбите правят есента.
Гъби!
Не искам да виждам...
Господи, каква идиотка!
На нищо не прилича този букет.
Добър ден, по-добре ли сте?
Да, по-добре.
Солен, има клиент.
Страстния Париж,празничния Париж,
Париж на песента,Париж на чувствата,
Но също и трудовия Париж, Париж на метрото,
Париж на лукса, Париж на нищетата,бедния Париж.
Да, Париж с хилядите му лица.
Париж, кой си ти?
"Стоницата" прелива... По дяволите! Столицата!
Лоренцо, спри. Да го направим отново.
Ролан Верньой е. Не мога да дойда.
Съжалявам, че в последния момент, но се случи нещо.
Нищо сериозно, надявам се?
Всъщност, да. Отивам на погребение.
Съжалявам.
Надявам се, че не е някой близък.
Всъщност, да. Баща ми.
Съжалявам.
Не знам какво да кажа.
Няма нищо за казване.
Съжалявам, че отново трябва да отменя срещата.
Влачиш се като старик. Спортувай.
И защо не поправят асансьора!
А го смениха само преди 2 години.
Това е новото поколение, негодно преждевременно.
Моите съболезнования.
Татко...
Дръж се!
Хайде! 95 години си е рекорд, все пак.
Слушай...
А и почина в съня си.
Много ми е тежко.
Да вървим.
Една супичка, една свирка...
Идиот!
Как се казваш, малката?
- Пусни ме!
Какво си мислите, че правите? Свиркате след мен?
Не...
Свиркате ми като на куче, така ли?
Извинявайте, госпожо.
Разкарай се, глупак!
Е, какво има?
Влизай.
Звучеше странно по телефона.
Ами...
Болен съм.
Имам проблем със сърцето.
Не ми остава много. Лекарите не са оптимисти.
Нуждая се от сърдечна трансплантация.
Не е сигурно дали това ще ме спаси.
Казват, че шансовете са 50%,
но предполагам, че са по-скоро 40%.
Какво означава 40%?
Означава 60% вероятност трансплантацията да е неуспешна,
да не се подобря.
Имам чувството, че тъкмо животът ми започваше...
и изведнъж!
Кога разбра?
Не съм добре от 3 месеца.
Трябваше ми един месец да се реша да отида на лекар,
после докато ми направят изследвания...
Знам от един месец.
Защо нищо не ми каза?
Защото... Не знам.
Не сме се виждали отдавна, знам ли...
Не мога да говоря за това на всички.
Аз не съм всички. Сестра ти за теб е нищо!
Семейството ти те дразни. Не ти пука, по дяволите!
Ето, започна се.
Какво се започна?
Казвам ти, че сигурно ще умра,
а ти ми крещиш.
Извинявай!
А майка и татко?
Каза ли им?
Не, не мога да им кажа.
Представяш ли си?
Как се справяш?
С какво живееш?
Имам спестявания, но става трудно.
Аз ще се погрижа.
Не скучаеш ли сам?
Как прекарваш дните си?
Гледам телевизия, но бързо се отегчавам.
Садя и отглеждам разни неща.
Но най-вълнуващо е да гледам през прозореца.
Какво искаш да кажеш?
Гледам как живеят другите.
Питам се кои са, откъде идват, къде отиват.
Измислям си истории за тях.
Това наистина ми харесва.
Не е кой знае какво, но ми помага.
Хайде на мандарините! Хубави са като клиентките ми.
- Рестото ви. - Благодаря.
И аз ви благодаря, хубав ден!
Добър ден.
Добър ден, Лорин.
Как си?
Вие сте майка й?
Да.
Аз съм майката на Симон, срещали сме се в училището.
Да, на Симон. Лорин често ми говори за нея.
- Така ли? - Да.
Симон е тази, която не познава баща си.
Вече ми каза.
Ще взема един килограм ябълки.
Веднага, 1 кг ябълки.
Тази е отлична.
Да.
Ще ви ги дам на добра цена.
Моля?
Ще ви ги дам на добра цена защото сте много красива.
Много мило.
Внимавайте с този Дон Жуан.
Продавай си бананите и ме остави на мира.
Ще правя каквото си искам. Само предупреждавам госпожата.
- Аз ли? - Да.
Май няма да стане!
- Не искате ли? Ето, и аз правя каквото си искам.
С лявата ръка издърпвате връвта и завъртате.
Не ви ли учат да връзвате възли в училище?
Невероятно!
Добър ден.
Едва ли ще ви задържа, ако продължавате така.
Една франзела, ако обичате.
Пълнозърнеста?
Не, обикновена.
Казват да наемаме младите, а дали младите имат желание за работа..
Ще се науча. Втори ден ми е.
Аз на нейните години...
Благодаря.
И аз благодаря.
Забравих да ти кажа...
Жената, която продава плодове на пазара,
е майка на приятелката на Симон.
Така ли?
Да, странно.
Какъв хаос!
Всички мъже сте такива.
Оставяте всичко така. Наистина не разбирам!
Не прехвърляй върху мен проблемите си с мъжете.
Не си длъжна да почистваш.
Не съм, но трябва.
Отвратителна смрад.
Маме!
Писмо...
- Беноа! - Да.
Имаш писмо.
- Откъде? - От Франция.
- Госпожице!
Обичате ли цветя?
Разкарай се.
Гран Нанар, тази е точно като за теб.
Твой тип е.
Как пък не.
- Оставете момичето на мира. Нямате ли си друга работа?
Ти пък какво искаш? Ревнуваш ли?
От кого, от нея ли?
Не, случва се понякога да ревнувам, но от себе си. Разбираш ли?
Казвам си: "какъв късмет, да бъда аз".
Като се гледам си казвам:"Каква хубавица, Как искам да съм като нея."
После осъзнавам: "Чакай, ама това съм аз. "
Не ми трябва да равнувам.
Схващаш ли.
Да, схващам. Добра продавачка си.
Искаш ли да ти продам нещо?
Хайде, Каролин!
Какво ще кажеш да поработим?
До скоро.
За последна седмица работиш при мен.
Ревнуваш ли?
Не, нали се разделихме. Не ми пука с кой флиртуваш.
Но сцени като тази не са ми приятни.
Спокойно, скоро се махам.
Добър ден.
Каква прическа само!
Бих искала една салата.
Ами салатите...
не са много хубави тази сутрин, като вас.
Благодаря.
Ако ми позволите, вземете авокадо,
добре узряло е, свежо, идва от Камерун.
Ще ви хареса.
- Колко? - 7000.
Много е.
Давам ти 5000.
- 6000. - 5000.
Идвам да ви кажа довиждане. Вече няма да съм ви учител по плуване.
Изгубихте работата си ли?
Да, това се случва често тук.
Ще ни липсвате.
И вие на мен.
Ако все още възнамерявате да дойдете във Франция...
Ще ви дам телефона си.
- Много мило, благодаря. - Да ми се обадите.
- Да, като дойда.
- Довиждане. - Довиждане.
- Колко сте?
- 2 възрастни и 4 деца.
Скоро ще дойде и брат ми от Камерун.
И ще станем 3 възрастни.
Трябва да намерите фишовете за заплатата.
Трябва да ви прекъсна.
Трябват ми фишовете за заплатата, иначе не мога...
за кой месец, госпожо?
Липсват 2, не знам за кои месеци.
Липсват само 2.
Добре ли проверихте навсякъде?
Всички документи са тук.
Но липсват 2.
Какъв е проблемът?
Няма търпение брат ми да дойде.
Отдавна го чакаме, затова.
Ще се спрем на този въпрос накрая.
Опитайте се да не закъснявате.
Съжалявам.
Преди да преминем към точките от дневния ред
Елиз искаше да ни съобщи нещо.
Следващите 2-3 месеца ще имам нужда от повече време за себе си,
така че, ако може да мина на половин работен ден.
- Говори ли с Дитрих? - Не.
Никога няма да се съгласи.
Още повече сега.
Какво искаш да кажеш с това "повече време за себе си"?
Искам да кажа "за себе си".
Имам нужда да съм си по-често вкъщи.
И как си го представяш, кралица Марго?
Ами да! Мисля да си купя рокли,
да пообиколя бутиците!
Добре де, сама каза: "време за себе си"
Извинявай, но всеки има нужда от време за себе си.
- Ето, Сузини. - Какво Сузини?
И ти имаш нужда от време за себе си.
Все ми е едно.
Това имах предвид.
Достатъчно...
Мисля, че съм направила достатъчно за всички тук.
Няма да ви разказвам живота си.
Просто моля за малко разбиране, докато...
.. не за дълго.
Животът ти не ни интересува.
Но напомням, че си избрана да ни представляваш.
Да, знам.
А искаш заместник за заседанията с Дитрих.
Знам, съжалявам...
Исках също да ви кажа, че не мога да отговарям за това.
Само за себе си мислиш!
Да! Благодаря за разбирането!
Винаги е било така в Париж.
Опитват се да ни накарат да повярваме, че има древен Париж
и, че нашата съвременност се опитава грубо и жестоко да го разруши.
Абсолютно погрешно схващане.
Привилегията на древния град е, че създава своята съвременност
върху конфликта между древното и съвременото.
Ще бъда честен, колебая се.
Идеята за популяризиране на историята ме потиска.
Не съм сигурен, че желанието ни да демократизираме всичко,
е в интерес на историята и на зрителите,
Не си мислете, че това е каприз,
но като гледам всички тези предавания
по националната телевизия,
в които колеги обясняват истинската същност на Луи XVI,
на Френската революция,
на Втората световна война,
не мисля, че има смисъл.
Разбирам колебанията ви. Голям историк като като вас.
Мислите си: "никога няма да се съгласи",
и започвате с ласкателствата.
Съвсем не, лъжете се.
Добре, ще помисля.
Разчитам на вас, и това не е ласкателство.
Не са много историците специалисти върху Париж.
Просто от любопитство, какво ще е заплащането?
Около 100000 евро най-малко.
Ще има и проценти.
Вижте всички тези хора, дошли да посетят Пале Роял.
Целият свят се интересува от културното ни наследство.
Дайте им достъп до знанията ви.
Ужасно е това, което ще ви кажа,
но мисля, че ще го направя.
Във Франция изследователите трудно свързват двата края.
Независимо от мотивите ви, ще съм много доволен.
И не само аз, зрителите също.
Предлагам ви всичко, което знам за Париж,
на вас, госпожо, и на вас, господине, на всички вас.
Всичко, което знам за Париж, ще бъде ваше!
Здравейте, Верньой. Имам да ви кажа нещо.
Ще имам изказване на конференцията "Династията на Меровингите".
А откритието ми за възкачването на трона на Каролингите,..
е истинска сензация. Нали ще дойдеш?
Не съм сигурен. Имам нова работа.
Попаднаха ми монети,
чието съществуване опровергава напълно
тезата за директни данъци по времето на Дагобер.
Спомняш ли си Виняр, професора от университета?
Този, който беше ръководител на дисертацията ти ли?
Не искам да ставам като Виняр.
Станал е стар досадник.
Говори за неща, които никого не интересуват.
Ако продължавам така, лекции в университета,
после библиотеки и архиви,
обречен съм да стана като Виняр.
Книжен плъх!
Може и да съм наивен, но имам чувството,
че познанието събужда духа.
Като гледам Виняр, се ужасявам.
Ужасявам се от манията му по всеки дребен детайл.
Всичко ми изглежда жалко.
Трябва отново да спортуваш.
А лекциите как вървят?
Добре.
Онзи ден, докато четях лекция...
получих просветление.
Във връзка с това, което казахме за Осман
и начина му на организиране на улиците,
бих искал да поговорим за градините
и за връзката град-природа.
Помолих трима студенти да ни представят
3 начина за организиране на пространството, отразяващи 3 начина на мислене.
Френската, английската и японската градина.
Вие за коя градина ще говорите?
- За френската. - Слушаме ви.
Щом видях това прекрасно момиче,
си помислих, че красотата е ужасно нещо.
В съчетание с младостта е абсолютно несправедливо,
почти не непристойно.
Наблюдавах лицето й, миглите, очите, устата.
Лицето й е прекрасно.
Питах се "защо тя"
Защо тя е толкова красива, а хората около нея обикновени,
невидими.
В това има нещо ужасно. Красотата е отвратителна.
Говори ли с нея?
Не е в негов стил.
За малко да го направя.
И какво?
Бяха ме изпреварили.
Потискащо е да чакаш на опашка.
Но чух какво каза на момчето.
Какво му каза?
- Летисия.
Тя му каза.
0603435363
Номерът се запечата в ума ми.
Може би заради напевността му
.. повтарящото се три
или заради прогресията: 43, 53, 63.
Изрече го като магическа формула.
И остана в ума ми.
Говори ли с нея?
Обади ли й се?
По-лошо.
Изпратих й съобщение.
Съобщение?
Да, съобщение.
Последвах я след лекциите.
Скрих номера си.
Тя влезе в едно кафене.
И аз й изпратих съобщение.
Исках да мина за младеж.
Знам, че е идиотско.
Какво?
Защо?
Ами защото съм стар глупак.
Не се осмелих да я заговоря.
Какво й написа?
"Видях те на лекциите. Красива си. Луд съм по теб. "
Написах й...
Нее!
Да.
"Красива си. Луд съм по теб. "
Добре ли си?
Да.
Ето ни и нас. Ще останем за през нощта с децата.
Хайде, моля те!
Здравейте всички.
Каза ли здравей.
- Как си? - Добре, ти?
Да.
Какво има?
Каза ли им?
Почти нищо. Предпочитам ти да им кажеш.
Не, по-добре ти. Какво им каза?
Че ще поостанем известно време у вас.
Трябва да им кажем, че ще умра.
Не се знае.
По-добре да са подготвени.
Не.
Няма да им казваме, че ще умреш. Мисля да им кажем,
че за момента не можеш да работиш,
защото си отслабнал,
защото е по-добре за здравето ти,
че си възстановяваш силите...
Не, това са глупости.
Те са умни, трябва да сме честни.
Добре, мисля, че...
вуйчо ви има да ви каже нещо.
Вуйчо ви е много болен...
много, много болен...
Може би ще умре.
Затова ще поживеем малко тук,
защото искам да се грижа за него.
Защо ни казваш това?
Защото такава е истината.
Сигурно ли е, че ще умреш?
Не, не е сигурно.
Може и да ме излекуват.
Но дори и да умра, няма нищо страшно.
Всички ще умрем, но не знаем кога
и всички искаме това да се случи възможно най-късно.
Но ако се случи, не е страшно. Само трябва да сме подготвени.
Легнаха си.
Дали си има някого?
Вероятно.
Защо мислиш така?
Защото е красива.
А ти защо си сама?
Преди не бях, сега съм.
Не е лесно, на моята възраст...
Само на 40 си. Говориш глупости!
На 40 е друго.
Ти не познаваш мъжете...
След известна възраст жените ги плашат.
Най-харесват малки млади глупачки.
Като нея.
Може и да не е глупачка.
Опитай да ми докажеш, че вече не те харесват.
Това е факт. Вече не съм на 20, и толкова по-добре.
Казваш го, защото Франсоа и Франсис те зарязаха.
Не.
Вярно е, че очаквах друго с Франсоа.
Имаме едно дете, исках друг живот.
В службата започнаха съкращения...
Ти не си обречена!
Ще живееш! Възползвай се!
Омръзна ми черногледството ти.
По дяволите, здрава си!
Възползвай се!
Дай шанс на случая.
Аз вярвам в теб.
Животът ти продължава.
А може и едва сега да започва.
- Госпожице? - Идвам заради обявата.
А, да.
Бихте ли дошли след обяд?
Да, както желаете.
Отдръпнете се.
Госпожо?
Една франзела, моля.
- Нещо друго? - Това е всичко.
- 80, моля.
Благодаря, хубав ден!
Довиждане, благодаря.
Имате ли опит?
- Все още уча. - Какво?
Търговия и икономика.
Не ми трябва икономист.
Бях на стаж,
работих един месец в хлебарница.
И хареса ли ви?
Този свят много ме прилича.
Вярно е, че е цял свят.
Изчакайте, отдръпнете се.
- Госпожо, господине? - Една франзела.
- Пълнозърнеста ли? - Да.
- 90.
- Французойка ли сте? - Да, госпожо.
- Така ли? Къде сте родена?
- В Тиер, Пюи-дьо-Дом.
- Оверн, значи!
Така е в Париж.
Довиждане, приятен ден.
- Как се казвате? - Кадижа.
Да видим. Застанете на моето място.
Ще ви обслужим веднага.
Добър ден, какво ще желаете?
Сладкиши.
Колко?
Четири.
- В тази кутия ли? - А вие как мислите?
Салфетка!
От кои предпочитате?
Елиз!
Елиз, ела да видиш!
Какво?
А, да...
Първото момче, в което бях влюбена, я направи.
Така ли?
Невероятно.
Трябва да вървя. Закъснявам.
Много закъснявам.
Тръгвам, до скоро.
Елизабет Делфорж.
Елизабет?
Пиер Беланже е.
Не знам дали си спомняш, бяхме в един клас.
Да, точно така.
Не, обаждам се просто да ти кажа...
Спомняш ли си като танцувахме блус у Беатрис?
Не си спомням в 6 или 7 клас беше.
Така ли?
Радвам се
Това беше у Виван?
Не, само исках да ти кажа...
Не, просто така.
Ами тогава...
Тогава за първи път танцувах с момиче.
И това може би беше най-щастливият момент в живота ми.
Това е.
Когато човек живее на улицата,
през зимата е много студено,
ужасно е студено.
Да, разбирам..
Вече идвали ли сте?
Не.
Значи не сте. Звъняхте ли на 115?
- На...?
- 115, безплатния номер. Ало?
По дяволите.
Да... Какво означава това?
По дяволите.
Добре, идвам.
Рашел, извинявай.
- Спешно трябва да изляза. - Идвам
Извинявайте, господине. Колегата ми ще ви поеме.
Имам проблем.
Не това е въпросът...
Отлично разбрах какъв е проблема.
Не.
Слушайте...
За трети път ви обяснявам...
Не става въпрос за формулярите...
Не, трябва да разберете.
Спокойно.
Тя си спомни за мен.
Мисля, че се зарадва да ме чуе.
Беше изненадана, но...
Изплакни си устата.
Колко влюбен бях в нея!
Не се осмелих да и го кажа.
Мисля, че вече е разбрала.
- Мислиш ли? - Да.
Дали на трябва пак да отидеш на лекар?
Защо?
Ти си абсолютно луд.
Проблем със сърцето.
Сърцето на Пиер.
Дишайте дълбоко.
Не ми е лесно да се концентрирам при това движение.
Започвам отначало.
За първи път ви е, затова ви сe струва трудно.
Готови ли сте?
Готово, започваме.
Бодлер пише знаменитото си стихотворение
"Покана за пътешествие".
В този дом са се провеждали срещите
на клуба на "Пушачите на хашиш".
Тук Жерар дьо Нервал, Теофил Готие, Домие, Балзак
са се срещали, за да съчетават опиянение и съзидание.
Тук, под егидата на Бодлер
може да започне нашият портрет на Париж -
вечният град.
В предговора си към "Парижки картини", Бодлер разяснява,
че това е произведение "без начало и край",
модерна форма на поезия
"без ритъм и без рима".
Той оправдава желанието си да пише поеми в проза,
като казва, че този натрапчив идеал е породен
от посещаването на огромните градове и от кипящите взаимоотношения в тях.
Днес все още градът няма начало и край.
Париж е неизчерпаем извор
на съдби, истории, епохи,
паметници, места.
Нека се опитаме, макар и фрагментарно
да открием този свят.
Сред тези разпилени елементи ще открием,
че "всичко е ред, блясък и красота
покой и наслада от любовта"
Изпих само една бира.
С ежедневния ви коктейл от лекарства -
дигоксин, каптоприл, карведиол...
Достатъчна е една глътка алкохол, за да започнете де повръщате.
Вече не можете да живеете както преди.
Разбрах, но понякога е много трудно.
Занапред ще трябва да се виждаме по-често.
Изследванията са готови.
Вчера имахме работна среща:
ендокринолога, хематолога, психиатъра...
Разгледахме картона ви и всички сме на едно мнение.
Подозренията се потвърдиха.
Няма да ви лъжа. Сърцето ви не работи.
Всички препоръчваме трансплантация.
Нужно ни е вашето съгласие.
Много е студено тук. От климатика ли е или от мен?
Не се колебайте да ми се обаждате.
Промених рецептата ви. Удвоих дигоксина.
Взимайте го редовно, важно е.
Извинявайте, търся ортопедията.
Това е кардиологията. Ортопедията е на долния етаж.
Благодаря.
- Добър ден! - Добър ден!
Пазарувам във вашата хлебарница...
А, да...
- Хубав ден.
- И на вас. - До скоро.
- Обаждайте се, ако има нужда? - Да.
Преди бяха от Нормандия. Обожавам нормандките.
Добри работнички, както и тези от Алзас.
Така ли?
Да, има разлика.
Бретонките не работят като нормандките.
Те са...
Костеливи орехи са...
А да не ви говоря за корсиканките!
Както и да е, исках да ви кажа...
Представете си, какво открих.
Арабските емигранти!
Така ли?
Да!
Вече си имам една.
Кадижа, истинска перла!
Вярно е, че са темпераментни.
Но пък са сръчни.
Добър ден!
И се раздават. Това обичам аз.
Добър ден.
Добър ден. Какво ще желаете?
Една франзела, моля.
И много сърдечни.
И един кроасан, моля.
Добре ли си, Кадижа?
Защо?
Просто питам.
Ще ви струва 2,40.
Кадижа!
Затворете касата. Първо натискате тук и тук.
Сигурна бях!
"Глава, движения, черти - как твоят вид е лъчезарен,"
"смехът - ветрец през ранна заран - по твоето лице трепти. "
"И твоят пъстър тоалет отблясъци кресливи мяра"
"като балета на цветята - в духа на не един поет. "
"Да, роклите са въплъщение на твоя дух зашеметен;"
"От теб, о Луда, подлуден"
"С любов те гледам и с презрение!"
"Сред парк, далеч от шум и глъч"
"скръбта ми, както се разхожда - като ирония пробожда"
"гърдите ми случаен лъч. "
"Тъй здрачът, пролетта, небето ме унижават, че от яд"
"бичувам върху някой цвят нахалството на Битието. "
"Как искам аз в потаен час, в часа на сласт и похот дива"
"към теб съкровищница жива - да пропълзя, да сграбча с бяс,"
"да мачкам твойта плът уханна,"
"гръдта, премазана под мен, и в твоя хълбок изумен"
"да зейне в миг димяща рана -"
"блаженство в порива свиреп!"
"Догдето аз през тия устни -"
"в насладите все по-изкусни - отровата си влея в теб. "
Парижките катакомби са създадени през 1780,
няколко години преди Френската революция.
Останките, които по онова време са били многобройни
и заради които някои квартали са били нездравословни,
като днешния...
.. Плас дез Иносан... И така, те...
Костите са били преместени и
.. и... струпани тук.
Струпани...
Не мога. Извинявам се, не мога.
Моля да ме извините.
Не се обиждайте, но... изобщо не вярвам в това.
Тези неща винаги са ми изглеждали смешни.
И кои са "тези неща"?
Вие, дивана, психоанализата.
Винаги ми е изглеждало глупаво.
Дори идиотско.
Нима?
Защо сте тук тогава?
И аз не знам точно защо дойдох.
Но проблемът е, че изобщо не вярвам.
Човек трябва да е много наивен, за да прави това, не мислите ли?
Да прави кое?
Да разказва живота си, детството си.
И всички други глупости като Едиповия комплекс...
"Много съм привързан към майка си. Това сериозно ли е?"
"Колко ви дължа?"
Патетично е, не мислите ли?
Не.
Не мога да повярвам, че като се отпускат на дивана
и дрънкат с часове за миналото си,
хората успяват да лекуват рани.
Аз съм прагматик, разбирате ли?
Винаги съм конкретен,
и тези глупости с духовните водачи не са за мен.
Тъй като не съм наивен, вярвам само на това, което виждам.
И какво виждате?
Ами...
Аз съм историк.
В моята професия следваме явните доказателства.
Мислите си, "този е много зле".
"Този е много, много зле, затова е тук".
"Не иска да си признае колко е зле, и се прави, че всичко му е наред".
"Това е дефанзивна стратегия",
Това си мислите, нали?
Не.
Слушам ви.
Щом сте тук значи усещате, че нещо не е наред.
Говорехте за "явни доказателства".
Какви явни доказателства ви доведоха тук?
От няколко седмици имам нова работа.
Правя популярно телевизионно предаване.
И преди няколко дни нервите ми не издържаха.
Просто не издържаха. За първи път ми се случва.
И сега се страхувам. Страхувам се...
Обзела ме е мъчителна тревога, която не разбирам.
Странно е, но наистина не разбирам.
Винаги съм бил добър в анализирането на нещата,
в откриването на проблемите и разрешаването им.
Това е основното ми занимание - да разрешавам проблеми.
Прекарах... Извинявайте.
Не мога.
Идиотско е...
Плача като някакъв глупак.
Добър сте, спечелихте.
Нищо не съм спечелил.
Не ми е приятно, че плачете.
Не е важно, хайде.
Напротив, важно е.
Плачът предполага съществуването на някакво страдание.
Току-що разбрахте нещо много важно.
- Току-що ли разбрах нещо? - Да.
Че подсъзнанието съществува.
Това беше явното доказателство, както го наричате.
Казват, че когато някой отиде на психиатър,
вече е изминал половината път.
Скоро случили ли се е нещо?
Не, освен новата ми работа.
Всъщност, да. Но ще ми се присмеете.
Не съм тук, за да ви се присмивам.
Слушам ви.
Може би няма връзка.
Слушам ви.
Баща ми почина преди един месец.
Действително.
Съжалявам.
Извинявайте.
Ела да видиш.
Чакай... Не е това.
Ето. Това е антрето. Ще ти покажа салона, ще видиш.
Хората изглеждат щастливи.
Това е 3D анимация,
представяш нещата, както решиш.
Бях на психиатър.
Психиатър? Защо?
Изненадан съм. Защо психиатър?
Явно, не съм добре. Мисля, че съм в депресия.
Съвсем добре си си, като мен. Изобщо не си в депресия.
Не съм като теб и съвсем не съм добре.
Знам, че в семейството ни не се случват такива неща, но това е.
При теб всичко е наред, винаги постъпваш правилно.
Но с мен е различно.
Винаги постъпвам правилно ли?
Да, и винаги е било така.
Дори с мама и татко. Винаги постъпваше както трябва.
Аз бях досадника, чудака,
този, който създаваше проблеми.
Щом така мислиш...
Не мисля, така е.
Затова никога не сме се разбирали.
От един час се разхождаме из твоя строеж,
а ти дори не забелязваш, че не съм добре.
Заслепен си от собственото си щастие с Мелани
и с плановете ви за дете.
Никога не ще успея да бъда като теб
Нормален човек. Напълно нормален.
Да ти направя ли чай?
Какво означава "да си нормален"?
Нищо.
Ролан ми каза, че съм нормален.
Той не е нормален, трябва да се лекува,.
Именно, това ми каза.
Лекува се. Ходи на психиатър.
Така ли? Защо?
Не знам.
Казва, че не е добре, че е в депресия.
Каза ми, че винаги постъпвам правилно.
Постъпвам ли винаги правилно?
Ами, не.
И аз така му казах.
Наистина, не.
Често не преценяваш добре нещата.
Повечето от идеите ти са напълно...
Понякога каквото и да направиш е пълен провал.
Не, наистина, съвсем не е така.
Има ли някой?
Вие мои деца ли сте?
Да.
Имам три деца, така ли?
Да.
Не беше предвидено. Сигурно съм объркал плановете.
- Ние сме... - Микаел.
- Мари. - И Роз.
Не исках това. Имах други намерения.
- Видя ли, прекрасно е. - Чудесно.
Проектът ми беше друг. Фасадата беше различна.
Добър ден. Радвам се да те видя.
- Да отидем на кино? - Чудесна идея.
Обожавам да се разхождам в този квартал.
Обичам този град, сградите.
Впечатляващо.
Навреме ли ще приключите?
Браво, момчета, отлична работа.
Мислите ли, че всички сте нормални?
Спрете!
Колко жалко!
Всичко е идеално, скъпи. Аз съм нормална.
И ти си нормален.
Не, не!
Добре ли си?
Не, какво става!
Добре ли си, скъпи?
Извинявай.
Значи сте вие?
Да, аз съм.
Наистина, много неловко.
Не се гордея със себе си.
Това ли е всичко?
Искрено съжалявам! Наистина.
Вие сте напълно луд.
Осъзнавате ли какво направихте?
Давате ли си сметка колко е унизително?
Това ли ви доставя удоволствие?
Да превръщате хората в марионетки?
И се усмихвате!
Не, не се усмихвам. От притеснение е.
Моля, седнете.
Не съм безскруполен развратник, за какъвто ме мислите.
От непохватност е. Опитвах се...
Моля, седнете.
Не отговорихте на въпроса ми.
Какво целяхте? Да манипулирате ваша студентка?
Съвсем не.
Защото... за тази цел има компютърни игри.
Виртуална манипулация, избирате герой...
Натискате клавишите и готово.
Свършихте ли?
С кое дали свърших?
Изпуснахте ли парата?
Не, не достатъчно.
Бях забравил колко хубаво може да бъде!
От толкова отдавна ли не ви се е случвало?
От дълбока древност. Виждаш ли книгата на шкафчето?
Там е записана датата от последния път.
Някъде през Средните векове.
Забавен сте!
Не, не съм. Обзела ме е мъчителна тревога.
Като всички хора, които правят любов,
запълвам празнотата, страха от смъртта.
Наистина можете да бъдете много забавен.
Как ти се струва стереотипа студентка и преподавател?
Харесва ми.
А вие, давате ли си ясна сметка?
Не ми говори на "вие", моля те.
Как мина денят ви?
Много добре!
Внимавайте с колите!
Чакай, Жюл!
Симон, значи си влюбена в Никола?